Det finns magi i luften-
-i jord och vatten.
Men denna uråldriga kraft har många här glömt bort-
- och kelterna står inte längre under dess beskydd.
Horder av saxare slaktar de modiga kelterna-
- men det är inte bara saxarna som besegrar dem.
Förräderi döljer sig nämligen mitt ibland dem.
Men det finns ändå hopp.
- Han är frisk, hoppas jag? - Han är allt de sa att han skulle vara.
Hur är det möjligt? Tuadaans märke!
Den gudomliga rasen.
En gåva från dem! Inget mer!
Inget att frukta.
- Nu kan du väl avslöja fadern? - Jag har redan berättat.
Han har ingen.
Han kom till mig liksom hans namn. I en dröm full av hopp.
Och... vad är det för namn?
Hans namn är Myrrdin.
Gör det igen, Myrrdin. Få den att växa.
- Hur gör du det? - Jag vet inte.
Det bara... händer.
- Mor säger att det måste vara hemligt. - Jag svär att inte berätta något.
Kom, då!
- Du slår väl inte en dam? - Vindgudarna är mitt svärd.
Myrrdin.
Vad har jag sagt? Kom, bort ifrån skogen!
Skynda på.
- Varför är Wynarskogen förbjuden? - Den är helig för Tuadaan.
Människor får inte gå in.
Skogen släpper inte in eller ut någon levande.
Berätta om Tuadaan.
För längesen utkämpades ett krig mellan ljusets och mörkrets gudar.
Striderna ägde rum i människornas värld. Här.
Kanske just där vi går nu.
- En gudomlig ras... - Tuadaan!
...slogs jämte ljusets gudar.
Tuadaan drev ner de mörka gudarna i underjorden och gjorde länderna säkra.
Men kampen är aldrig över.
Striden mellan ljus och mörker pågår i underjorden än i dag.
Och du, Myrrdin, bär Tuadaans märke.
De lämnade världen för att rädda oss-
- så du får aldrig glömma hur dyrbart livet är.
Det är ditt särskilda ansvar.
- Vad är det här? - Kungen har besvarat vårt rop på hjälp.
Han har skickat hit ett sändebud. En mäktig druid.
Nia, du måste gå till din mor.
Vänta!
Myrrdin, gå hem och vänta tills jag kommer.
En dag kommer du att förstå, men nu måste du gå. Nu!
Ni får missväxt och ber kungen om hjälp.
Men ni hjälper inte er själva.
Var är ert altare?
Var är era heliga stenar?
Vart går ni för att dyrka?
Ni har glömt bort de gamla sederna. Ni har svikit era gudar.
Det är det ni betalar för nu.
Svält är ett lindrigt straff för er bristande tro!
- Vi följer gudarna. - Ni måste blidka era gudar.
Bara en sak kan tillfredsställa dem nu.
Offer.
Människooffer. En av era egna.
- Men allt liv är dyrbart! - Vem talar?
Allt. Allt liv är dyrbart. Det är vad Tuadaan lärde oss.
Tuadaan?
Det du talar om är en utdöd ras.
- Följer du deras ord framför mitt? - Självklart inte, druid.
Pojken uttalar sig bara taktlöst.
Kom hit, barn.
Var inte rädd för mig.
Kom.
Nej, Myrrdin!
Myrrdin! Nej!
- Vad är det här? - Det är Tuadaans märke.
- Vem gav dig det? - Vi märker inte barn här.
- Han föddes med det. - Nej, han är brännmärkt!
Det finns folk bland er som skulle dyrka Tuadaan.
Det är rötan som avskärmar er från era sanna gudar!
Ni ska få lära er hur dumdristigt det var. Vi har ert offer!
Nej! Ni förstår inte! Jag ber er!
Ni får inte. Han är bara ett barn.
Din far må vara hövding, men du är blott en oäkta son, inget mer.
Går du emot kungens druid igen, slaktar jag dig.
Ta inte honom!
- Du kan inte fly ditt öde. - Myrrdin!
Låt mig genomföra offerriten.
- Jag litar inte... - Som du vill.
Du får bevisa ditt värde för mig, bastard från Cornwall.
Du dör i dag så att din by må leva vidare.
Bit mig i handen.
Bit mig i handen nu!
Hör du din mor, pojke?
Ge dig till gudarna och rädda henne!
Duktig pojke!
Grip honom!
Kom hit, pojk!
Släpp mig!
Stanna där! Kom genast hit!
Du räddade honom med mening.
Nu är han ändå död.
Ingen överlever Wynar.
Myrrdin...
Kände du det, Lucan? Pojken kallade på elementen.
Han skulle bli ett mäktigt offer för vår sak. I stället tog skogen honom.
- Du skulle inte ha låtit honom rymma. - Det var Arthfael.
Han gjorde det med mening.
- Låt mig döda honom i pojkens ställe. - Nej.
Hans far är en vän till kungen.
Arthfael ska få sona för det han har gjort, men vi ska bida vår tid.
Vi har fler byar att besöka. Mycket arbete att göra.
Han ville så gärna rädda pojken.
Låt oss få honom att glömma det hemska. Låt oss supa honom full.
- Han är ju bara en pojke. - Då kan han få se på när vi blir fulla.
Arthfael!
- Ett ögonblick, mina vänner. - Saxarna väntar nog på vår härförare.
FEMTON ÅR SENARE
- Tala fort, Anyon. Saxarna närmar sig. - Aberthols mannar håller på igen.
- Visa mig. - Men du sa att saxarna...
Vi strider inte bara mot saxarna.
En kristen kelt...
Du är värre än en saxare!
Vad är det för fel på de gamla gudarna? Vet du vad som händer med kättare?
Aberthol säger att vi ska offra alla kristna på direkten.
De tänker döda henne. Men du kan inte gå emot Aberthols mannar.
Druiden har för mycket makt. Vi går tillbaka till lägret.
Det är min tur. Håll fast henne.
Det här behöver du inte.
Ändå behöver ni kniv.
Om ni är beväpnade får väl hon ha tron som sin sköld?
Vi tjänar kungens druid. Lägg dig inte i. Tillbaka till striden!
Får jag inte stanna och se er strid, och lära mig er taktik?
Två män för att döda en kvinna. Om man inte räknar hennes ofödde son.
- En rättvis och jämn kamp. - Du hånar oss.
Du är lika intelligent som du verkar.
Du får inte skada oss! Vi är Aberthols mannar!
Aberthol ska få höra om det här!
- Du är alltså kristen? - Ja.
Kungens hedniske druid har en låg tanke om den nya tron.
- Och du? - Jag har en låg tanke om all tro.
Tron fokuserar för mycket på döden. Jag värdesätter livet.
Kan du, snälla...? Min ikon?
Hornen!
Striden är nära!
Våra förfäder besegrade den sista röda draken-
-som hemsökte våra länder.
Men de dödade den inte. De dresserade den att strida vid deras sida.
Med odjuret på sin sida föll fienden.
Ingen kunde stå emot dem.
Men nu har vi inga drakar att försvara oss med.
Vi står ensamma i kampen för vårt folk.
För deras överlevnad.
Mot en hänsynslös fiende!
Våra seder har överlevt den romerska ockupationen.
Vi tänker inte låta dem gå under nu på grund av de nya inkräktarna.
Alltså får vi kämpa som drakar.
Vi möter fienden rakt på. Vi kommer inte att rygga undan eller gömma oss.
I dag tar vi striden till dem! Anfall ska vara vårt försvar!
Vi pratade om en annan taktik, min konung.
Vi skulle locka dem till dalen. Vi har planerat det i flera dagar.
Ifrågasätt inte din konung.
Rhian av Pembroke anför krigarna under mitt standar!
Bara han får prata med mig om taktik.
Rhian?
- Var är Rhian? - Han föll i strid.
För två månader sedan. Ni gav mig äran att överta hans uppgift.
- Du ljuger! Det kan inte vara sant! - Kungen måste spara på sina krafter.
- Följ hans order. - De är för många.
- Anfall innebär självmord. - Du har kungens order.
Vi förlorar hundratals man varje dag. Vi kan inte...
Deras offer gör oss färre i antal-
- men i anden... gör det våra gudar starkare.
Att vinna gudarnas gunst är vår enda väg till seger.
Ni har fått kungens order.
Anfall fiender rakt på. Och inget mer prat om taktik.
Eller vill ni kanske framstå som ynkryggar?
Kungen är från vettet. Han sänder oss i döden.
Inte kungen. Aberthol. Han har mörka avsikter, tro mig.
Druid! Du leder oss till slakt!
Vi faller för saxares svärd, men du bär skulden!
Vad säger du?!
Var det han som förhindrade offret av kvinnan?
- Ja. - I så fall...
Våra fallna krigare hedrar gudarna genom sitt offer.
Eftersom du inte bidrog till denna gåva i strid-
-kan du få göra det nu.
- Du dör här. - Men han är son till Cador!
Din far blev vän med kungen för länge sedan, inte sant?
Jag undrar om kungen kan erinra sig ett så avlägset minne.
Döda honom, Lucan. Offra honom!
Nej! Han räddade kungens liv i strid.
Min konung, har inte Arthfael räddat ert liv i dag?
- Det har han nog, ja. - Så ni vill inte offra honom?
Offra? Nej, inga offer här.
O värdige konung...
Han är lömsk. Han ifrågasätter min auktoritet
Den som ifrågasätter min auktoritet ifrågasätter din!
- Ifrågasätter du Aberthol? - Ja.
- Var ligger din faders mark? - Cornwall. Ni är vän till min far.
Återvänd då dit.
- Konung... - Du är förvisad.
Antingen det eller döden. Välj själv.
Tack för dina tjänster, du är nu fri. Jag har inget utrymme för söndring här.
Aberthol, gör klart för avfärd.
Olwen, dröj inte. Se till att alla skyddslingar kommer iväg.
Vi retirerar till borgen i Dinas Afferoan.
Min herre...
Hur tillstår sig kungen att trotsa mig? Ynkliga kretin!
Det är den corniska bastardens fel, druid. Och hans kvinna.
Dra ingen uppmärksamhet till dig.
Låt honom lida av förvisningen i en dag.
Jaga sedan i kapp honom och slakta honom.
Jag ska hålla ett öga på flickan.
- Vi ska få kungen att ändra sig. - Vi är alla borta från våra hemländer.
Kung Vortigern är som vår far. När han talar måste vi lyda.
Men talar han? Han är inte samme kung som förut.
Han bär kronan!
Min lojalitet till kronan är absolut, liksom er också borde vara!
Vi skulle inte vara dem vi är utan honom. Vi ses igen, mina bröder.
När ni besegrat inkräktarna ska vi skåla vid min faders bord.
Om du var lika sen till strid som till möten, skulle saxarna ha vunnit nu.
Jag är så ledsen. Du förtjänar inte vad kungen har låtit dig utstå.
Det var en förklädd gåva. Nu är jag fri att stoppa Aberthol.
Du har varit besatt av honom. Han är grym och envis med sina offer.
- Men han är inte fienden. - Han dyrkar de mörka gudarna.
Han ber för vårt nederlag. Han står i förbund med fienden. Jag vet det.
- Hur då? - Jag spionerade på honom.
Låg du inte tillräckligt illa till redan?
Vårt folk ligger illa till. Jag har en lösning. Minns du pojken med märket?
- Wynarskogen tog honom. - Nej, han lever.
Han är den ende som druiden fruktar. Pojken hade makt över naturen.
Om vi kan hitta honom, hjälper han oss att stoppa Aberthol.
Vi måste färdas till byn. Till Wynar.
Min farbror äger land där. Han kan ge dig fri lejd.
Nej, ingen kan få veta något.
Ge mig fri lejd?
Var är din packning?
Jag kan inte följa med dig.
Kungen är sjuk. Jag måste stanna hos honom.
Om det du säger är sant kan vi inte lämna honom med Aberthol.
- Du är inte trygg här. - Jag är kungens skyddsling.
Aberthol kommer inte åt mig än. Och tre krigare skyddar mig.
Eogan, Brian och Faelan har svurit att vaka över mig när du är borta.
Om jag hade träffat en försagd kvinna skulle jag inte känna denna fruktan.
Om jag hade blivit förälskad i en rik, fet hövding-
- skulle han aldrig ge sig iväg på så farliga äventyr.
Färdas tryggt till Dinas Affaraon.
Se upp för Aberthol och hans marionett Lucan.
Jag kommer tillbaka.
Ni färdas ensam, druid. Var är Lucan?
Jag behöver väl inga vakter bland fränder?
Lucan har andra uppdrag.
Det är inte han.
Vår vän ska nog inte hem till Cornwall, trots allt.
Då vänder vi om. Hitta honom!
Han var ung. Han bar ett märke.
Ursäkta att jag stör, men...
Jag söker en pojke. Fast han är man nu.
Pojken kom aldrig ut ur skogen. Han dog där inne, som många andra.
Bara en dåre ger sig in i Wynar.
Han har gett sig in i Wynar.
I så fall... är vårt jobb avklarat.
Men vi måste vara säkra.
Och om han är död?
- Då måste vi hitta ett annat offer. - Mycket bra.
Varför har du fört mig hit?
Visa mig var han är.
Kom igen, visa mig!
Kom igen!
Visa mig!
Vad ska jag med dig till om du bara överger mig här?
Min konung?
Vad är det?
Jag är här för att se om ert sår. Det läker långsamt.
Du är min skyddsling. Det är inte din uppgift att handskas med blod.
Jag bad om att få göra det.
Det är svårt med krig.
Kommer ni ihåg den här?
Självklart.
Figuren representerar mina krigares väktare.
Är det något annat jag borde minnas om den?
Minns ni att jag gjorde den när ni blev min förmyndare?
Självklart.
Självklart. Du är...
Olwen! Jag är Olwen.
Ja, givetvis. Olwen. Din far är min kusin.
Jag ser fram emot att festa med honom när våra länder är befriade.
Min far är död.
Det krävs en smart flicka för att snärja en kung.
Kanske har jag blivit för enkel att snärja.
Jag överlevde skadan, men mitt vett blev nog kvar på slagfältet.
Är det lika uppenbart för alla som för dig att jag är sjuk?
För somliga. De som bryr sig om kungen.
Jag är oväsentlig.
Tror du inte att jag vet att jag sviker dem?
Jag har ingen arvinge-
- så jag kan inte överge tronen, hur sjuk jag än är.
Inte förrän kriget är vunnet.
Jag lämnar redan folket utan en kung.
Jag kan inte lämna dem utan ett kungarike också.
Hjälper druiden dig?
Aberthol skyddar trupperna från min glömska.
- Han sägs ägna sig åt mörk magi. - Jag har inte tid för magi.
Men om den är mörk?
Vad pratar du om? Vem är du? Vad gör du hos mig?
Ut med dig, barn, och inkräkta inte igen!
Min druid...
Jag förstår inte, vän! Jag förstår inte dina ord!
Först inkräktar du på mina drömmar...
...nu invaderar du mitt hem.
Inte dina drömmar. Dina syner. Du är en trollkarl.
- Du känner inte mig. - Jo, det gör jag.
Du lever tack vare mig.
För många år sedan, i byn... Jag hjälpte dig att fly.
Du bet mig i handen. Hårdare än jag hade väntat.
Jag blev skonad av Tuadaan... så att jag kunde ledas hit och lära deras seder.
Du var bara deras redskap.
Jag är ingen människas redskap.
Tuadaan är inte människor.
Inte jag heller. Inte längre.
Men det är du. Så hur kunde du ta dig igenom min skog?
- Av egen kraft. - En man utan svar har ingen kunskap.
Så det var alltså bara tur.
Lämna mitt hem och min skog och hoppas att din tur varar!
Jag ska ge mig av.
Men du måste följa med.
Jag vill besegra druiden som försökte döda dig, som dödade din mor!
Han tillber mörka gudar. Han utövar mörk magi.
- Han leder kelterna till slakt! - Det är oviktigt.
- Vi delade samma syn. - Grottan visar mycket som händer.
En druids handlingar är inte viktigare än nåt annat.
- Han mördade din mor! - Hämnd är människors svaghet.
Jag sa ju att jag inte längre är människa.
Är du så säker på det?
- Varför är du i så fall så rädd? - Jag känner ingen fruktan.
Rädda människor gömmer sig. Fruktan håller kvar dig här.
Jag förbereder mig!
Människor må ha glömt det eviga kriget mellan ljus och mörker-
- men inte den gudomliga ras som kämpar i underjorden.
De kallade hit mig för att lära mig deras magi-
- så att jag en dag skulle bli en ljusets förkämpe precis som de.
Så att jag skulle kunna besegra mörkret i människornas ödestimme.
Den tiden är inte inne.
Grottan har mycket att lära mig. Jag ska bekämpa mörkret en dag-
-men jag är inte redo än.
Redo? Inte redo?
Vad lär grottan dig? Vi är aldrig redo.
Vi kan bara nå vår fulla potential när vi möter livets utmaningar.
Du kan inte övertyga mig.
Vårt folk dör i tusental! Druiderna leder kelterna till slakt!
Med eoners mått spelar ett folk ingen roll.
- Det är ju ditt folk! - Jag har inget folk.
Misstolka inte mitt lugn som tolerans.
Ge dig av, annars tvingar jag dig.
Jag ska rädda mitt folk!
Dina vänner är döda. Som människa lärde jag mig att man inte kan rädda folk.
Det är lönlöst. Nu kanske du förstår.
Jag borde inte ha visat dig deras död utan förvarning.
Jag är ledsen för din smärta, även om jag inte kan dela den med dig.
Det var smärtan du känner nu som ledde mig hit.
Jag vet.
Jag såg det i dina ögon när Aberthol dödade henne.
Jag leder dig till skogskanten. Jag erbjuder dig skydd.
Wynar kan slita en man itu. Skogen låter sig inte besegras två gånger.
Gråt inte. Deras offer hjälper vår sak.
Och kanske lär det dig också att inte komma objuden till kungen.
Och att inte utmana mig.
Ingen skyddar dig nu.
Dina vänner var väl lojala? De följde dig med heder.
Ja.
- Då vill de inte att du lider för dem. - De följde fel man.
Jag borde inte föra befäl över män. Jag är en cornisk hövdings fjärde son.
En oäkta son, dessutom.
- Jag borde ha följt druiden till döden. - Du är lika ledsen för din egen skull.
- Den förstärker bara dina skuldkänslor. - Provocera mig inte!
Du är svag.
I kroppen. Kom, du behöver mat.
Du kanske har rätt. Kanske är du ingen människa längre.
Det finns platser där inte solen kommer åt. De kunde inte slå ut.
Det gläder mig att du verkligen har krafter.
Berätta...
Varför vill du rädda blommor, men inte människor?
Tusentals dör.
Tusentals till ska falla. Du kan hjälpa mig.
Hjälp mig att rädda kungen från Aberthol.
Jag lämnar skogen när jag är redo.
När jag är stark nog att bekämpa mörkret. Jag beklagar din smärta.
Var har du stulit det? Var hittade du det?!
I ett träsk. Eller ett kärr.
Det var väl svärdet som öppnade mina syner för dig?
- Och som höll skogen i schack? - Ja.
Då har det talat till dig. Men du...
- Du är bara... - Jag är bara?
Vad är jag?
Jag trodde att jag visste. Men kanske vet jag inte vad du är, trots allt.
- Var har hänt? - Skada mig inte!
- Berätta. - Det var män som du.
De letade efter en ensam krigare.
När vi inte kunde hjälpa dem offrade de vår by i kungens druids namn.
Var männen klädda som jag? Anfördes de av en jättelik man?
Det var dig de sökte.
Titta! Titta vad de gjorde mot oss!
- Lucan. - Du förde dem hit, krigare.
- Och du förde mig hit, trollkarl. - Följ med mig.
Jag ber dig. Vi måste hitta någon.
Nia!
Nia?
Myrrdin.
Jag är...
- glad att du är i livet. - Lever du?
- Var har du varit? - I skogen.
Jag fann en fristad när jag flydde. Där var jag i säkerhet.
Säkerhet?
Har du varit i säkerhet?
Det är bra.
Det har inte vi, Myrrdin.
När du flydde, hjälpte inte kungen oss mer.
Vi fick missväxt varje år. Allt vi kunde göra var att svälta.
Och när vi gick igenom svårigheterna tänkte jag alltid på dig.
På dina krafter.
Jag tänkte: "Om Myrrdin levde skulle han hjälpa oss!"
"Han skulle få grödorna att växa, som han gjorde med blommorna."
Och jag grät för att jag trodde att du var död.
Men hela tiden gömde du dig i närheten.
Såg du oss svälta?
Vad för människa visar sig inte om han kan hjälpa?
Min man dog i dag.
Han slogs mot männen som kom hit, för vår skull.
Jag ska minnas den här dagen på grund av hans död.
Inte för att du lever.
Håll dig i säkerhet.
Jag måste övertyga kungen om att han är i Aberthols grepp.
Men hur kan jag övertyga ett så sjukt sinne?
När min bror och jag bråkade som barn bad vi min far att lösa vår dispyt.
Men far sa alltid att om vi ropade efter hans ynnest-
- måste han få ett tecken på den andras lymmelaktighet.
Ett sånt tecken är kraftfullt.
Om kungen höll druidens skuld i sina egna händer...
Bevis.
MÄRKT MAN
LJUSETS FÖRKÄMPE
KELTERNAS BESKYDDARE
Drakväktaren.
HITTA DEM VISA MIG
- De hittar nån annanstans. - Självklart.
Mig behöver du inte muntra upp, krigare.
Skymning. Jag måste slå läger nån annanstans.
De som jagar mig kan komma tillbaka.
- Jag stannar med dig. - Ska vi slå följe?
Nej. Min skog sover om natten. Jag tänker inte störa den.
Wynars förlust och min vinst...
Du borde göra upp en eld.
Jag behöver ingen signaleld. Din grotta har inte hjälpt dig att undvika folk.
Det finns inget folk att undvika i Wynar.
Flickan i byn - Nia... Älskade du henne?
Jag vet inte mycket om kärlek.
En man som kan få blommor att växa måste kunna få kärlek att blomma ut?
Att påverka naturen är en sak. Människor nåt helt annat.
Endast den mäktigaste trollkarlen kan styra en människas tankar.
Tro inte att jag är en sån trollkarl.
- Och Aberthol? - Han är mäktig.
Förhäxar han kungen? Försvagar hans minne?
Inte ens han är stark nog att förhäxa en man så länge.
Det beror på skadorna, inte druiden.
Vill du inte rädda en man från ondska och rädda fler byar?
En kung och några byar... Tror du att detta är mänsklighetens stora fara?
- Ditt märke liknar en drakklo. - Det är bara Tuadaans märke.
Om Tuadaan markerade dig som drake, kelternas symbol...
...kanske du kan bli vår förkämpe.
Jag hoppas bara att du är redo innan ingen av oss finns kvar.
Tusan!
Nej...
Han tror sig inte vara en ledare.
Han bär svärdet.
Men han är framfusig.
Jag... förstår inte.
Men jag är inte redo.
Jag trodde att du var borta.
Jag vet att du vill tillbaka till din grotta.
Som du vill, jag ska slå följe med dig. Du är väldigt övertygande.
Vi ska till Dinas Affaraon och besegra Aberthol. Vad sägs?
Utmärkt! Vi måste skynda oss!
Trollkarl!
Deras antal växer.
Ändå avancerar de inte.
Kanske en vapenvila? Samlevnad?
Min konung, saxarna är inte ute efter fred.
De kommer att driva oss ut i havet. Antingen avancerar de eller vi.
- Anfall är bästa försvar. - Anfall?
Skicka tusen krigare till. Anfall dem rakt på.
Vad är din plan? Hur ska du besegra Aberthol?
Jag vet inte. Jag följer dig.
Då måste jag medge att min enda plan är trollkarlen Myrrdin.
Hur ska du besegra honom? Han fruktar dig.
Han fruktar det jag står för. Jag vet inte om han fruktar mig.
- Du vet inte om du kan besegra honom. - Jag vet ingenting.
- Det är fler än Aberthol vi ska störta. - Vilka då?
- Kungen. - Vi ska ju rädda kungen!
Konstigt då att du bär svärdet som tillhör den som ska ta över tronen.
- Det är förräderi att säga så. - Kanske. Men du bär svärdet Nuadu.
En gåva till Tuadaan från ljusets gudar.
Nuadu kämpade mot mörkret här innan kriget flyttades under marken.
Det sägs att när Tuadaan lämnar över Nuadu till människornas värld-
- så talar det bara till den som ska bli kelternas konung.
Du hånar mig. En bastard från Cornwall är varken kung eller ledare.
- Prata inte om det igen. - Som du vill... min konung.
Om det kommer från Tuadaan...
- kan du väl läsa tecknen? - Ja. Men jag vet redan vad det står.
Det handlar om svärdets ursprungliga syfte.
"Skapad av gudar för att dräpa gudar."
Din hjälp skulle vara uppskattad!
Två mot en är inte rättvist.
Grottan lärde mig om jämlikhet och rättvisa.
- Det är en av Tuadaans grundsatser. - Klart att det är...
- Inte en gud. - En av Lucans män.
Spring!
Du kunde ju inte kontrollera människor?
Han är förblindad, inte döv.
Jag ser er!
Tusan också!
De är här borta!
Du sa ju att du inte kunde styra människor.
- Det var dumt. Jag ber om ursäkt. - Be om ursäkt senare. Överlev först.
- Vi måste vidare. - Nu är det min tur att rädda oss.
- Ser du? - Vi är i fara här.
- Vad? Anar du nåt? - Inte direkt.
Efter femton års träning hör du inte två plattfotade tjuvskyttar.
De var väldigt tysta. I början.
Kan inte kelternas blivande kung besegra dem med sitt magiska svärd?
Kalla mig inte det.
Ett präktigt byte. Men de kan inte föda våra familjer.
- De har inte mycket kött. - Jag fann dem i skogen.
- De flydde från kungens krigare. - Jaså?
- De får inte veta vem jag är. - Vad heter ni?
Myrrdin. Det här är Arthfael, förvisad från kungens här.
Vi är på väg till Dinas Affaraon för att ta över tronen.
Skulle jag ljuga?
Jag gillar dig. Du är rolig.
Tur att ni är i mitt förvar och inte Lucans.
Jag är Orin. Min brorsdotter Olwen gav mig i uppdrag att leta efter er.
Hon bad mig att ge er fri lejd.
Berätta vad som är så viktigt med dig och din vän.
Sätt fart.
- Jag bad henne att inte underrätta er. - Olwen är en viljestark kvinna.
Jag har en likadan kvinna.
Hon styr mitt land lika mycket som jag, men låter mig tro annorlunda.
Skål för bra kvinnfolk!
Varför gör du oss inte sällskap? Män som inte dricker väcker misstankar.
- Jag är Tuadaans ledstjärna... - Min vän är alltför glad i mjöd.
Efter en droppe är han omedgörlig.
En vilde.
Hjälper jag mannen som tänker störta kungen?
Nej, du hjälper mannen som vill befria honom från druiden Aberthol.
Jag stod vid kungens sida när Aberthol kom till honom.
Druiden är kanske för fäst vid de gamla sederna.
Men kungen har alltid värdesatt hans råd.
Kungen är i dåligt skick nu. Kriget har gått hårt åt honom.
Aberthol styr ensam våra styrkor och sänder dem i döden.
- Han står i förbund med saxarna. - Omöjligt!
Han dyrkar en mörk ikon. Jag har sett det.
Han ber för vårt nederlag. Vi skulle få användning för er metall.
Jag drog tillbaka mitt löfte till kungen.
De var en gång mina främsta krigare, men nu är vi bara jägare.
Jag kämpar bara för min mark och mitt folk.
Dina nyheter är oroväckande, men Aberthol får göra allt han kan.
Saxarna blir inte värre än romarna.
Vad kommer era liv att vara värda om ni är de enda kelterna som överlever?
Kan du sjunga?
Jag är en väldigt bra sångare.
Vilken sång ger dig mest inspiration?
Mina fäders sånger. Om strid.
Varsågod.
Sluta!
Vad hör du?
- Jag hör ingenting. - Precis.
Så går det med våra sånger om vårt folk besegras.
Vi är mer än bara kött och blod.
Mer än mark. Våra förfäders själar lever i våra sånger.
Våra smeders skicklighet finns i våra svärd.
Våra kvinnors skönhet lever kvar i dikterna.
Allt det dör också.
Sångerna du sjunger, människorna du sjunger om-
- kommer inte att vara något annat än historia. Myter.
Tills de faller i glömska för alltid.
Jag måste stoppa Aberthol för att rädda allt.
- Det finns ett krig. Kämpa med mig! - Du säger att du inte vill bli kung.
Vill du svära trohet till kung Vortigern igen?
Nej.
Jag önskar att jag kunde det.
Dina ord har verkligen vunnit mitt hjärta.
Men det är för sent.
Där är de!
Jag är hemskt ledsen.
Du är förrådd, Arthfael.
Han erbjöd mig rikedomar. En framtid för... mitt folk.
Han vill titta på.
Döda dem, båda två.
Du sa inget om att döda dem. Ni skulle ta dem till kungen, sa du!
Undan med dig! Aberthol har talat!
Nej!
Mitt folk ska inte leva under druidens stövel.
Nej! Vad gör du?
Vän eller fiende - ingen kelt ska dö ensam.
Du går snart över till andra sidan. Där väntar frid för dig och dina förfäder.
Nej, inte jag. Jag har dött i druidens tjänst.
Min själ är ett offer åt Aberthol.
Den när den mörka guden han manar fram!
Vilken gud? Vem manar han fram?
Han manar den till Annuns brunn under borgen.
Porten till underjorden. Jag vet inte vilken gud det är.
Men jag har hört Lucan... Han kallar den för själarövare.
Jag är rädd.
Trollkarl.
Myrrdin.
Aberthol är mäktig om han kan dölja sin avsikt för mina visioner.
Men nu vet jag varför han är så besatt av offer.
Det sägs att om 10 000 själar offras-
- kommer en gud från underjorden att stiga upp.
Det är Aberthols avsikt.
Det är därför han har dödat så många.
Det är därför han leder de keltiska styrkorna till slakten.
Vilken gud?
Hafgan, själarövaren.
Den rysligaste av alla de mörka gudar-
-som krigar mot ljuset i underjorden.
Aberthol tror att han ska kunna befalla honom.
- Med ett sånt vapen kan saxarna... - Aberthol är inte på saxarnas sida!
Han vill inte vara med segrarna, han vill vara segraren.
Du hade rätt.
Det var därför svärdet talade till dig och ledde dig till mig.
Människans ödestimme är här.
En sak ska du veta, krigare.
Dem som Aberthol har tagit från oss...
Dem han har offrat för att tjäna det mörka syftet-
-deras själar är inte fria.
Dina vänner, min mor...
Druiden har skickat dem till Hafgan.
Vi måste förgöra guden för att befria dem!
Jag svär till dig att vi ska stoppa det här!
Vi med.
Du har öppnat mina ögon. Min brorsdotter gjorde ett bra val.
Vart än ditt sökande leder, ska vi följa dig.
Min metall står till ditt förfogande.
- Vandrar vi mot Dinas Affaraon? - Nej.
Vi rusar!
Du måste överlämna dig åt svärdet. Det är gjort för att döda gudar.
Det kan dräpa Hafgan och befria själarna.
Det är svärdets öde, men bäraren har också ett öde.
Jag är rädd att dessa två öden inte kan skiljas åt.
- Jag tänker inte ta kungens tron. - Då kommer vi att misslyckas.
- Kom! - Slut på vilan.
Min konung!
Min konung?
Olwen.
- Jag har bevis. - Bevis?
Bevis för vad?
Kungen och jag har redan varnat dig för att inkräkta.
Nu stör du honom igen, i denna hans mörkaste stund.
Vi har förlorat en stor strid. Kungen sörjer sina mannar.
Du slaktar vårt folk! Du dyrkar de mörka gudarna!
Han hör dig inte ens längre.
Eller gör du det, din gamle dåre?
Tiden är inne.
Hafgan är nästan fullbordad.
Det finns en roll för dig att spela.
Jag kan inte visa mitt ansikte. På vilket sätt lämnade du kungens tjänst?
Det blev ingen strid direkt-
- men kungen tar nog gärna emot mig om jag visar mig.
Gör så. Vi måste ta oss in på ett annat vis.
Annuns brunn ligger under borgen. Det finns en ingång till grottan.
Vi går direkt till källan.
- Hallå där, vän. - Vem där?
Jag är Orin av Elfael. Jag erbjuder mitt svärd åt kungen.
Du drog dig undan till din mark, tog tillbaka ditt löfte.
Ja, det stämmer. Men jag har ändrat mig.
Där.
Det finns inga magiska runor som lyser upp vår väg, trollkarl.
- Vad såg du? - En tilltagande eld.
Ett ljud av... jag vet inte vad.
Hafgan stiger uppåt.
Nu ser du vad vi måste bekämpa. Därför förde svärdet oss samman.
Svärdet och bärarens öde ska uppfyllas.
Jag ska besegra druiden och den mörka guden.
- Men inte mer än så. - Du vet inte vad vi kommer att hitta.
- Du måste vara beredd på allt. - Det verkar så.
Ingen kan stoppa Aberthol. Det är över.
Jag har väntat länge på det här.
Jag beklagar. Två mot en är ingen jämn kamp.
Din trollkarl vill visst se dig död lika mycket som jag.
- Lärde du dig inte rättvisa i grottan? - Jag lärde mig att slåss av dig...
Bryt förseglingen.
Du har grävt en tunnel.
Du tänker släppa in saxarna i borgen!
Tror du att jag är allierad med saxiska vildar?
Jag är redan omgiven av odjur.
Jag önskar inte byta ut en sån herre mot en annan.
Gå inte för nära. Om du vill vara kvar i den här världen.
Det är Annuns brunn.
Som mycket av de gamla sederna är den bortglömd. Men den är ännu...
...otroligt mäktig. En portal till underjorden. Det finns få sådana.
Aberthol har haft möjlighet att studera den i många årtionden.
- Kommer Hafgan upp genom den? - Bara genom brunnen. Det är...
...den enda portalen en gud kan ta från underjorden upp hit.
Du får inte göra så. Du kommer inte att lyckas.
Inte?
Med lite hjälp från dig... ljuva Olwen...
...blir Hafgans inträde oundvikligt.
Om han inte slås ner av Nuadu. Hafgan måste känna svärdets metall.
Då förvisar du honom till underjorden-
- befriar dina vänners, min mors och alla andra offrade kelters själar.
Men om ditt hugg missar-
- ödelägger Hafgan allt som återstår av kelternas rike-
-och kanske hela mänskligheten.
- Tack för att du är så... tydlig. - Det var så lite så.
Kom! Vi måste skynda oss!
Hafgan stiger uppåt.
Frukta inte, du ska snart nog få spela din roll.
Nu behövs Lucan. Var är han?
Lucan kommer inte.
Visa dig för mig.
Jag borde ha dödat dig när du var en snorvalp.
Gläd dig då åt din andra chans.
Aberthol!
- Vad är det här för plats? - Jag ville att kungen skulle se detta.
- Farbror! - Lägg ner vapnen!
Inget blod ska spillas i vårt hem.
Om ni sänker vapnen slänger jag ner er i underjorden för all evighet.
Det här är olydnad! Jag sa åt dina män att...!
- Min konung! - Försök inte att hjälpa.
Hans liv är nu mitt att ta när jag så vill.
Som jag krossar kungens hjärta, ska jag krossa alla som går emot mig-
-saxare eller kelt - alla ska falla!
Verklig ordning kommer att införas.
Druiderna blir starka igen. Mäktiga!
Snart ska alla dyrka mina mörka gudar - och det vid mina fötter!
Vid fötterna hos den som befaller Hafgan!
Du har sett det här förut, pojk. Titta igen.
Jag berövade dig din mor. Nu ska jag beröva kelterna deras far.
Jag tröttnar på det här.
- Nej! - Stanna där du är.
Hafgan är precis vid tröskeln.
Allt som behövs nu är ett sista offer av färskt blod.
Jag kan helt enkelt ta det från din arm-
- men jag tror att jag ska ta det från din strupe.
Försöker du styra min hjärna?
Titta på dig! Du är inte redo för sådan förtrollning!
Han har rätt, min vän. Du borde sluta med det.
- Vad gör du? - Vi måste slutföra ritualen.
Hafgan måste närmare för att dräpas.
Vi har inget val. De dödas själar plågas hos Hafgan.
Vi kan befria dem genom att frammana och dräpa honom.
- Och om du misslyckas? - Vi misslyckas inte.
Vi måste hålla Hafgan i schack tills Arthfael kan hugga.
På med locket!
Det bränns! Vi kan inte hålla nere det!
Då gör jag det.
Jag kan inte hålla kvar det. Jag klarar inte ett slag till!
Arthfael, svärdet!
Nuadu! Du måste hugga med Nuadu!
Luftens gudar är mitt svärd.
Arthfael, du räddade mitt liv i strid.
- Men du kan inte rädda mig nu. - Ni minns.
Jag är glad att jag dör vid mina sinnens fulla bruk.
Ni har överlevt många slag, ni övervinner även detta.
Till och med i din förvisning försökte du rädda mig.
Hela kungariket var emot dig.
Tänk bara vad du kan göra...
...med ett helt kungarike bakom dig.
Hela den här tiden utan en arvinge...
...fanns det perfekta valet framför mig.
Min konung, ni kommer att leva.
Nej, min konung...
...det är ute med mig.
- Jag ville befria honom. - Det gjorde du.
Min konung.
- Skjut inte upp det. - Jag är inte redo.
Vi är aldrig redo. Kommer du ihåg?
Vi kan bara nå vår fulla potential när vi möter livets utmaningar.